Úřední jazyk

Úřední neboli státní jazyk je jazyk stanovený zákonem pro komunikaci s úřady, včetně školství. Pro podání žádosti a její vyřízení je to vnější jazyk, pro komunikaci mezi úřady navzájem a uvnitř úřadu je to vnitřní jazyk. V laickém pojetí je úřední jazyk ten jazyk, kterým se na území daného státu převážně komunikuje.

Historie
Koncept úředního jazyka pochází z myšlenky, že mezi národem (ethnikem) a státem není rozdíl. Ve skutečnosti zejména ve východní Evropě převažují mnohonárodní státy, tj. s početnými národními menšinami.

Za Rakouska nebyl úřední jazyk stanoven, ačkoliv o to Němci v druhé polovině 19. století usilovali. Na základě právního obyčeje to byla němčina, ale Češi si postupně prosadili nejprve vnější češtinu (v roce 1880 – Stremayrova jazyková nařízení), vnitřní čeština byla částečně a dočasně zavedena v roce 1897 (Badeniho nařízení) a v roce 1898 (Gautschova nařízení). Naproti tomu za první republiky byl přijat zákon č. 122/1920 Sb. z. a n., podle § 129 ústavní listiny, jímž se stanoví zásady jazykového práva v republice Československé, který v § 1 stanovil, že „jazyk československý jest státním, oficielním jazykem republiky“. Podle § 2 na území s více než 20 % národní menšiny byl povolen vnější jazyk národní menšiny. K tomu též srov. usnesení pléna Nejvyššího správního soudu ze dne 19. 3. 1919 č. 73/18 (Boh. A V/19), usnesení ze dne 26. 6. 1919 č. 2334 (Boh. A XII/19) a usnesení pléna ze dne 9. 11. 1936 č. 251/33 (Boh. A DXIV/36).

Česká současnost
Podle čl. 25 Listiny mají „národnostní nebo etnické menšiny“ oprávnění na vnější jazyk. Tato ústavní norma je však poměrně často porušována, zejména čl. 25 odst. 2 písm. b) Listiny. Kromě mezinárodních smluv a právních předpisů k jejich provedení, je právní norma stanovící úřední jazyk v:
 * § 3 zákona ČNR č. 337/1992 Sb., o správě daní a poplatků, ve znění pozdějších předpisů, který jako úřední jazyk pro jednání před finančními úřady stanoví češtinu a slovenštinu. Práva národních menšin jsou omezena na hrazení nákladů tlumočníka státem. Podle zákona č. 36/1967 Sb., o znalcích a tlumočnících, se tlumočením rozumí i překládání.
 * stejná úprava je v § 46a zákona ČNR č. 202/1990 Sb., o loteriích a jiných podobných hrách, ve znění pozdějších předpisů.
 * stejná úprava je v § 71 odst. 3 zákona č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon), ve znění pozdějších předpisů, kde byl zaveden bodem 108 novely č. 286/1995 Sb.
 * ještě více protiústavní je § 123d zákona ČNR č. 582/1991 Sb., o organizaci a provádění sociálního zabezpečení, ve znění pozdějších předpisů.
 * § 16 odst. 4 nového správního řádu ústavní mantinely respektuje, když stanoví: "Občan České republiky příslušející k národnostní menšině, která tradičně a dlouhodobě žije na území České republiky, má před správním orgánem právo činit podání a jednat v jazyce své národnostní menšiny. Nemá-li správní orgán úřední osobu znalou jazyka národnostní menšiny, obstará si tento občan tlumočníka zapsaného v seznamu tlumočníků. Náklady tlumočení a náklady na pořízení překladu v tomto případě nese správní orgán." Na rozdíl od daňového řádu tak stanoví oprávnění též na podání v mateřském jazyce.

V soukromém právu je povinnost českých letáků stanovena v § 11 zákona č. 634/1992 Sb., o ochraně spotřebitele, ve znění pozdějších předpisů.

Naproti tomu § 18 zákona č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů, stanoví oprávnění na tlumočníka bez dalšího. Stejně liberální je úprava § 2 odst. 14 a §§ 28 – 29 zákona č. 141/1961 Sb., o trestním řízení soudním (trestní řád), ve znění pozdějších předpisů.

Dne 15. června 2004 byl zamítnut návrh kommunistických poslanců na novelu ústavy, který by zaváděl národní a úřední jazyk. Stanovisko vlády bylo negativní.

Mezinárodní organisace
Vnitřními jazyky Evropské unie jsou angličtina a francouzština, s výjimkou Evropského soudního dvora v Lucemburku, kde je to pouze francouzština. „Od počátku evropské integrace (1951) až po první rozšíření (1973) byla jediným úředním jazykem ES francouzština. Francie si primát svého národního jazyka přísně střežila a při jednání o rozšíření ES o Velkou Británii, Irsko a Dánsko na počátku sedmdesátých let si vymínila ujištění, že Velká Británie nebude vyžadovat používání angličtiny jako dalšího úředního jazyka. Britové po svém vstupu slib dodrželi a při jednání uvnitř institucí používali jejich zástupci francouzštinu. Menší státy ale zareagovaly odlišně. Irsko a Dánsko (kterým byla angličtina mnohem bližší než francouzština) začaly při jednání používat angličtinu. Ke „vzpouře“ proti výlučnému používání francouzštiny se přidala Itálie, jejíž delegát dostal pokyn používat při jednání italštinu. I když by se zřejmě všechny tehdejší státy spokojily se zavedením dvou úředních jazyků (francouzštiny a angličtiny), jednání o jazykovém režimu nakonec vyústila v rovnocenné a paralelní používání jazyků všech členských států.“ Podle čl. 21 al. 3 smlouvy o ES má každý oprávnění na svůj vnější jazyk, který je uveden v čl. 314 smlouvy o ES. Po rozšíření dne 1. května 2004 a po přidání irštiny v roce 2005 je těchto jazyků 21.

OSN má 5 úředních jazyků (angličtinu, čínštinu, arabštinu, francouzštinu a španělštinu) a Rada Evropy 2 (angličtinu a francouzštinu).

Jiné státy
Ve většině států USA není angličtina jako úřední jazyk vůbec stanovena.

Prameny a literatura

 * Antonín Hartmann, Václav Joachim a Hugo Diwald: Jazykové právo. In Slovník veřejného práva československého II. Polygrafia – Rudolf M. Rohrer, Brno 1932, pp. 61 – 85; reprint Eurolex Bohemia, Praha 2000, ISBN 80-902752-6-5
 * Ivo Šlosarčík: Jazyková politika v členských zemích EU a její potenciální konflikt s komunitárním právem. In Integrace (EUROPEUM) 12/2002


 * EU – jazyky Evropy (zatím da, de, el, en, es, fr, it, nl, pt, fi, sv)
 * Francie – Loi Toubon (francouzsky)

Amptelike taal Amtssprache Idioma ofizial Ambihtlicu sprǣc لغة رسمية Idioma oficial Valstībėnė kalba Афіцыйная мова Официален език Yezh ofisiel Llengua oficial Úřední jazyk Iaith swyddogol Officielt sprog Amtssprache Επίσημη γλώσσα Official language Oficiala lingvo Idioma oficial Riigikeel fa:زبان رسمی Virallinen kieli Langue officielle Cànan Oifigeil שפה רשמית Službeni jezik Hivatalos nyelv Bahasa resmi Opinbert tungumál Lingua ufficiale 公用語 სახელმწიფო ენა 공용어 Lingua publica Offiziell Sprooch Offesjeel taol Lokótá ya Lɛ́ta Valstybinė kalba Valsts valoda Официјален јазик Bahasa rasmi Amtsspraak Officiële taal Offisielt språk Langue officielle Lenga oficiala Język urzędowy Língua oficial Prinjardi chhib Limbă oficială Официальный язык Official language Úradný jazyk Uradni jezik Службени језик Officiellt språk ஆட்சி மொழி ภาษาราชการ Opisyal na wika Resmî dil Räsmi tel Официальной кыл Державна мова 官方语言 Koaⁿ-hong gí-giân