Obiter dictum

Obiter dictum [lat. doslova "řečeno mimochodem", fr. à titre surabondant (nadbytečně)] nebo à toutes fins utiles (pro všechny smysluplné účely) je část rozhodnutí, která shrnuje další argumenty a která není autoritativní.

Nemusí být podrobně odůvodněna, je uváděna pouze pro dokreslení a má v případě, že je součástí zrušovacího rozhodnutí, význam jako vodítko pro další rozhodování podřízeného soudu nebo jiného úřadu.

Příklad: "Kasační stížnost byla podána opožděně (=ratio decidendi), avšak nemohla by zřejmě uspět ani v případě, že by byla včasná, neboť stěžovatel se domáhá rozhodnutí ve věci, jež je vyňata z pravomoci soudů (=obiter dictum)."

V precedenčních systémech je závaznou částí precedentu pouze ratio decidendi; argumentace obiter dictum precedenční účinky nemá.

Druhy

 * 1) "vyjádření názoru soudu (který cítí potřebu vytvořit do budoucna jasné vodítko) na spornou otázku v případě, kdy se k meritu věci nedostal, např. kvůli tomu, že věc byla zamítnuta již z procesních důvodů;
 * 2) když soud považuje za nutné reagovat na konkrétní námitku účastníka (jednu z mnoha), i když kauza byla rozhodnuta již na námitce předchozí;
 * 3) když soud chce osvětlit kontury svého rozhodnutí tím, že poukáže (v obiter dictu) na případy, ve kterých by rozhodl opačně;
 * 4) když si soud není jistý v kramflecích, a proto uvádí dodatečné důvody pro ospravedlnění závěru, ke kterému došel;
 * 5) prokázání erudice a rozhledu soudce (někdy přecházející až v exhibicionismus)."

Obiter dictum jsou oba druhy odlišných stanovisek, souběžné i odchylné. V případě, že se na něj odvolá pozdější judikát, stává se toto obiter dictum ratione decidendi.


 * Ratio decidendi


 * Michal Bobek: Temporální působení práva Společenství ad absurdum? In Jiné právo 11. března 2008. Rozsáhlá diskuse o obiter dictum v české justici.

Obiter dictum Obiter dictum Obiter dictum 방론 Obiter dictum אוביטר 傍論 Obiter dictum Dikta